Jättäkää minut rauhaan.
VUOTTA MYÖHEMMIN
Tekstityksen päiväys: 19.01.2007 Versionumero: 1.1
Suomennos: locomot, lollipoppi, Jazon24, Veekku, jukoliste ja SJJSer
Oikoluku: qwert
Surun keskellä löydämme lohdun -
Psalmien kirjan sanoista.
Psalmi 23, Daavidin psalmi:
"Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu.
Hän vie minut vihreille niityille, hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä.
Hän virvoittaa minun sieluni, -
hän ohjaa minua oikeaa tietä nimensä kunnian tähden.
Vaikka minä kulkisin pimeässä laaksossa, -
en pelkäisi mitään pahaa, sillä sinä olet minun kanssani.
Sinä suojelet minua kädelläsi, johdatat paimensauvallasi.
Sinä katat minulle pöydän vihollisteni silmien eteen.
Sinä voitelet pääni tuoksuvalla öljyllä, ja minun maljani on ylitsevuotavainen.
Sinun hyvyytesi ja rakkautesi ympäröi minut kaikkina elämäni päivinä..."
Alkaa sataa. Ehkä meidän pitäisi mennä kotiin.
Vastaanotto on sisällä, joten säästä ei taida olla haittaa.
En vain ole nähnyt heitä pitkään aikaan.
Utelias Kira. Sid. Hänessä on jotakin vikaa.
He ovat ystäviäsi ja tarvitsevat sinua.
Vain sillä on väliä.
Sinun varmaan pitäisi mennä juttelemaan hänelle.
Meidän pitäisi jutella hänelle. Kira.
- En ole yllättynyt, ettei Sidiä näy. - Ehkä hänelle tuli esteitä.
Kinko'silla täytyy olla kiireinen päivä.
Hänellä ei ole hienoa ammattia, mutta on ystävämme.
Sid.
Anteeksi, kun myöhästyin siunauksesta. Töissä on älytön kiire.
- Olemme iloisia, että pääsit tulemaan. - Kiitos. Neiti Mitchell.
- Kiva nähdä, Sid. - Miten voit?
- Mikä on vialla? - Ei mikään. - Miten voit?
- Minä lähden. - Miksi?
Tunnen oloni epämukavaksi.
- Selvä, hyvästelen vain... - Ei, jää ystäviesi luokse. He tarvitsevat sinua.
- Oletko varma? - Olen.
En ole pitkään.
- Rakastan sinua. - Minäkin sinua.
- Kuinka on mennyt? - Hyvin. - Mukava nähdä.
Mukava nähdä teitä.
Ikävöin yhdessä ulkona käymistä, muutaman lasillisen ottamista...
Koska en maksa laskuasi, voisin väittää, että olet riippuvainen yliopistosta.
- Pidimme silloin huolta toisistamme. - Sen jälkeen se on jäänyt.
Älkää nyt. Yliopisto ei kestä ikuisesti. Sen jälkeen on vapaa menemään naimisiin.
- Kuulitko? Olemme vapaita menemään naimisiin. - Täytyy pitää se mielessä.
- Vie minut kotiin. - Kellohan on kahdeksan.
Se on 11, minulla on töitä huomenna. Tämä paikkakin menee kiinni.
- Entä jos menisimme jonnekin muualle? - Baariin?
- Kenties hautausmaalle? - Sanoinko, että minulla on töitä huomenna?
Oikeasti. Koska en päässyt siunaustilaisuuteen, olisi mukava mennä takaisin yhdessä.
- Kira? - En tiedä. On kylmä ja alkamaisillaan sataa.
Hautausmaakin kuulostaa hieman oudolta.
Ei. Outoa on, ettemme ole olleet yhdessä vuosiin -
ja pystymme vainajan muistoksi vain juomaan muutaman lasillisen yhdessä.
En myöhästynyt siunaustilaisuudesta työn vuoksi. En vain tullut sinne.
Luuletteko, että Dev olisi halunnut meidän vain istuvan ja itkevän näin?
- Mitä haluat meidän tekevän? - Hyvästelevän hänet yhdessä.
- Teimme sen. Niitä kutsutaan hautajaisiksi. - En odotakaan teidän ymmärtävän.
Nähdään kai seuraavan kerran, kun joku meistä kuolee.
Vannon, etten tehnyt mitään! Harris?
- Hei, Sid. - Mitä teette täällä? - Kuten sanoit, hyvästelemme.
Juhlitaan. Täältä löytyy mansikkaviiniä.
- Sitä pelkäsimmekin. Samppanjaa. - Menoksi vain sitten.
- Devinille. - Olet aina kanssamme, Dev.
- Rakastamme sinua. - Lepää rauhassa, Dev.
Ota rauhallisesti. Hidasta vähän, olosi on yhtä helvettiä huomenna.
- Menen jaloittelemaan ennen kuin sammun. Tuletko mukaan? - Tulen.
Joku on jättänyt sinulle kortin. Ei kai haittaa, jos luen sen?
Allison on hyvä.
Hän tukee minua ja meillä on tavoitteita. Viemme suhteemmekin seuraavalle tasolle.
Sitten... Hyvä Luoja, Harris Mitchelistä tulee isä.
Ei vielä, mutta yritämme.
Sekö on viimeisin juttu?
- Vihaako vaimosi vielä minua? - Ei hän sinua vihaa. Pelkää kylläkin, -
- muttei vihaa. - Mitä hän pelkää?
Ehkä hän luulee, että välillämme on jotakin.
Onko meillä? Miksi et estä minua?
- Miksi et itse estä minua? - Missä oikein olette?
Siellähän te olette.
Katsokaa, hengailin tuolla kuolleiden kanssa ja löysin tämän kortin Devin hautakiveltä.
Luin sen ja se sopii juuri tälle illalle.
Tiedättehän, sitä mitä teemme täällä.
- Luoja, taitat vielä niskasi! - Enempiä esittelemättä, -
tahdon lukea muutaman rivin Deville ja muille kuolleille ihmisille.
"Voi riemukasta, iloista ja tätä onnekasta, -
älä suotta sure tuota poistunutta lasta.
Lue nämä sanat ja ääneni kuule, -
juhli ja laula, riemuitse siitä!
Elämä on eläville, ei kuolleille tilaa. Unohda huominen, elä nyt sen sijaan!
Tänä yönä sinä hengität, kun heistä ei ole siihen, -
joten tanssita sielusi yli heidän leposijojen."
- Kuka niin on sanonut? - Ei tässä sanota.
Tanssia yli heidän leposijojen?
Miten vain, siinä käsketään elämään tätä päivää!
- Et voi tanssia jonkun haudalla. - Älä kuuntele häntä, minusta se on siistiä.
Riemuitse siitä. Elämä on eläville, ei kuolleille tilaa.
Unohda huominen, elä nyt sen sijaan.
Tänä yönä sinä hengität, kun heistä ei ole siihen, -
joten tanssita sielusi yli heidän leposijojen.
Herää!
- Hyvä, etten odottanut. - Anteeksi.
Puhuimme työstä, elämästä, kuolemasta ja entisistä ajoista.
- Kuten aina liian monen lasillisen jälkeen. - Aivan liian monen, tiedätkö mitä?
- En taida mennä töihin tänään. - Pärjäävätkö he?
- Et ole ollut ennen poissa. - Kaikki sujuu kyllä.
- Käyn suihkussa. - Selvä.
Huomenta, Sammy.
Onko nälkä? Mennään syömään.
Mitä nyt?
Sammy?
KAKSI VIIKKOA MYÖHEMMIN
Lähetin todisteet kaksi viikkoa sitten tuomari Vinille.
Selvä, tulen heti.
- Soititko vuokraisännälle? - Kyllä, eilen.
Hän sanoi tämän olevan vanha talo, vanhat putket. Ei mikään hätätapaus...
- Rakastan sinua. - Minäkin sinua.
KIRA SOITTI TAAS
Tässä Kira, tiedät mitä tehdä.
Harris tässä soittelee ja kyselee onko kaikki hyvin.
- Kiitos. - Ole hyvä.
- Et siis työskentele tänään? - Kotitehtävät saa riittää.
- Eikö firma huoleta? - Olen kännissä, joten voisit käyttää minua hyväksesi.
- En uskaltaisi. - Anna, kun autan.
- Mikä on vialla? - Ei mikään, minä vain...
Emme juuri tee näin enää, ja tämä on oikein mukavaa.
Se on.
Mitä sanoisit, jos lyhentäisin työpäiviäni?
- Tekisin ehkä jotain muuta? - Sanoisin, -
että mennään sänkyyn. Olet valmis hyväksikäytettäväksi.
Olen tosissani. Voisimme pitää lomaa ja mennä jonnekin.
Mikä meitä estäisi?
- Se oli hieman outoa. - Vain hieman.
Mennään leikkimään.
Tässä Kira, tiedät mitä tehdä.
Soittelet, mutta et jätä viestiä. Olen huolestunut.
Soita minulle kotiin.
Harris?
- Kuulitko häntä? - Ketä?
- Taidan tulla hulluksi. - Mikä on vialla?
Mitä sinä iltana tapahtui lähdettyäni hautajaisista?
- Sanoinhan, juttelimme. - Sinun ja Kiran välillä ei tapahtunut mitään?
- Ei! - Hän on soitellut siitä lähtien.
- Ja kun vastaan, hän lyö luurin korvaan. - Ehkä jotain on vialla?
Tietenkin on vialla! Hän änkeää taas elämäämme!
Hän on soitellut minullekin, mutta en ole nähnyt häntä hautajaisten jälkeen.
Sinäkin olet käyttäytynyt oudosti.
- Ja kaikki mitä talossa tapahtuu... - Putket?
Ei, kaikki muut. Ovet. Ne paukkuvat.
Ja on ääniä.
- Ei vain tunnu turvalliselta. - Voi, kulta.
Milloin opit soittamaan Chopinia?
Hei, kulta.
- Miten hälyttimien asennus sujuu? - Valmista.
Hienoa.
- Minne olet menossa? - Kissa aloitti taas.
Harris?
Hän sanoi rakastavansa minua.
- Hän on huoneessamme. - Kuka?
En tiedä. Älä mene, ole kiltti! Minua pelottaa!
Pudota ase!
- Ehkä hän tuli ennen nukkumaanmenoamme? - Miten? Talo oli lukittu ja olimme kotona.
Missä hän on? Löysittekö hänet?
Emme löytäneet ketään. Hälytys laukesi olohuoneesta, mutta en nähnyt murtojälkiä.
- Jotenkin hän pääsi sisään. - Onko kaikki ollut tänä iltana kunnossa?
Kiitos ajastanne, hyvää yötä.
- Sanoinhan hänen tekevän sitä taas. - Kira ei väijy meitä.
- Olet vakuuttunut, että olen väärässä. - Miksi hän tekisi niin? Ennen oli eri asia.
Hän seurasi sinua, ilmestyi toimistoosi. Soitteli yhtä mittaa.
- Se oli ennen häitämme, hänellä oli silloin vaikeaa. - Paskapuhetta.
- Et uskonut minua silloinkaan. - Hyvä on, soitan hänelle huomenna.
En aio elää näin, hoidamme asian tänä yönä.
Kira?
- Mitä teet? Et voi murtautua sisään. - Miksi en? Niin hänkin teki meille.
- Minne olet menossa? - Kokeilen takaovea.
Kira?
Täällä on kylmä.
Hae taskulamppu.
Tässä on.
Mitä se on?
En tiedä, kirjoitusta.
- Voi hyvä jumala! - Soita hätänumeroon!
Kira?
TERVETULOA ENSIAPUUN
Kira Hayden.
Olemme ystäviä ja löysimme hänet.
Onko hänen perheeseensä oltu yhteydessä?
- Onko hän kunnossa? - Odotan tuloksia, mutta pitäisi olla.
Jäljet hänen kehossaan...
- Mitä ne olivat? - Hampaanjälkiä.
- Puriko häntä joku? - On myös verenvuotoa, joka viittaa -
mahdolliseen raiskaukseen.
Voinko nähdä hänet?
Olen pahoillani, evään tapaamiset, kunnes saan psykologisen arvion.
Ilmoitan, jos tilanne muuttuu.
Olen pahoillani, Harris.
Hyvä uutinen tässä on se, ettei hän väijy sinua.
- Tuo ei ole reilua. - Tiedän, anteeksi. Soitan puhelun.
Onko tämä Sid Vancen numero?
Kyllä, odota.
Sid, kuka se oli?
En voi puhua juuri nyt, mutta sinun on tultava tänne.
- Et voi uskoa, mitä tapahtuu. - Sid, hidasta vähän.
Lääkäri!
Tarvitsen lääkärin! Voiko joku auttaa tätä henkilöä?
Siinä oli joku! Luoja!
- Pääsitte tulemaan. - Mitä on tekeillä?
Teidän on nähtävä tämä, mutta varokaa lämpötunnistimia.
Lämpötunnistimia?
- Luulen, että minulle kummitellaan. - En sanoisi aivan niin, herra Vance.
Kummittelu vaatii jonkin verran paranormaalia toimintaa.
- Keitä nämä ihmiset ovat? - Kuka sinä olet?
- Vincent Cochet, keitä te olette? - Ystäväni Harris ja Allison.
- Kiitos. Ja tässä on apulaiseni... - Kollega.
Frances Culpepper.
- He ovat aaveiden metsästäjiä. - Paranormaalien ilmiöiden tutkijoita.
Olemme Mattersonin yliopiston parapsykologian osastolta.
Herra Vance vastasi mainokseeni, -
jossa tarjosimme palkkiota paranormaaleja ilmiöitä kokeneille ihmisille.
- Mitä emme ole vielä nähneet. - Täällä on sinulle ilmiötä.
- Miksi luulet, että sinulle kummitellaan? - Kaikkea outoa tapahtuu.
Kuulen ääniä ja askeleita. Näen pieniä tulia.
Olemme olleet täällä kymmenen tuntia ja pelottavin asia on ollut vessasi.
Ehkä et tiedä, mitä teet?
Ehkä tutkimamme väitteet esitti joku, jonka suurin päätös on, ollako kännissä vai pilvessä.
- Mikset lukisi rivien välistä? - Hyvä on...
Voisimmeko säilyttää edes jonkinlaisen tieteellisen ilmapiirin?
- Nämä kaksi ovat kinanneet koko päivän. - Tämä riittää, me lähdemme.
Luulen sen tapahtuvan myös meille.
Tarkoitan... Luulen, että meillekin kummitellaan.
Olen Vincent Cochet, paranormaalien ilmiöiden tutkija.
Muistatteko, milloin havaitsitte ensimmäisen kerran kyseistä toimintaa?
- Kolmisen viikkoa sitten. - Jatka vain.
- Se alkoi äänillä, jysäyksillä, raapimisella... - Minä luulin niitä putkiksi.
Mutta tänään kotiimme murtautui nainen. Luulin sen olevan Kira.
Kun näin Kiran tänä yönä, tiesin, ettei se ollut hän, -
- mutta siellä oli nainen. - En tiedä, oletteko tietoisia, -
mutta teidän ja Vancen kokema toiminta osuu juuri samalle hetkelle.
- Tapasitteko silloin usein toisianne? - Kyllä, ystävämme kuoli kolarissa.
- Tapasimme hautajaisissa. - Et puhunut mitään hautajaisista.
- Kerroin hänelle. - Puhuit hautausmaasta, et hautajaisista.
En mennyt niihin. Tapasimme muisto- tilaisuudessa ja palasimme myöhemmin.
- Palasitte minne? - Hautausmaalle.
Yöllä?
- Mitä? - Se on vain outoa.
- Palasiko myös Kira hautausmaalle? - Kyllä.
- Tapahtuiko jotain? - Ei.
- Meidän pitäisi kertoa heille. - Kertoa mitä?
- Niin, kertoa mitä? - Hän tuli känniin ja kusi haudalle.
Niin, mutta ei siinä kaikki. Me tavallaan myös tanssittiin.
- Te mitä? - Tiedäthän. Tanssimme haudoilla.
Hetkinen. Tanssitteko hautojen päällä?
Kortissa mainittiin tanssiminen, joten tanssimme. Entä sitten?
- Mikä kortti? Onko se vielä teillä? - En edes muista tulleeni kotiin silloin.
- Ette taida tietää mahdollisista seurauksista? - Emmehän edes tehneet mitään.
Kyllä teitte! Sitä sanotaan haudan häpäisemiseksi.
Ota kamera.
Katsokaa tänne!
- Tuota ei ole tapahtunut aiemmin. - Kello on 02:10. Vancen asunnossa.
Todistamme sitä, mitä epäilinkin.
Aktiivisen henkiolennon valtavat palavat jalanjäljet.
Ne eivät ole silmänlumetta!
Tuleeko palkkio käteisellä vai sekkinä?
Puhuin hoitajalle sairaalassa. Hän pitää Kiraa silmällä.
- Se on paras paikka hänelle. - Aivan.
- Toivottavasti he osaavat auttaa meitä. - He sanoivat olevansa ammattilaisia.
Ja näittekö ne varusteet? Kaikesta huolimatta...
Onpa täällä karmivia taloja.
Olen Vincent Cochet.
Päivää.
- Hieno talo. - Kiitos.
Talo jäi entiseltä oppilaalta, joka omisti elämänsä parapsykologian tutkimiseen.
Kuvataanko meitä?
- Taloa kuvataan, jos jotain tapahtuu. - Tapahtuu?
Todisteet paranormaalista toiminnasta on perimmäinen tavoitteemme.
Olkaa hyvä.
Sen alkuperä ei ole selvillä. Mutta sen tarkoitus on juhlistaa elämää.
- Tanssimalla haudoilla? - Se on yleistä pakanallisissa uskonnoissa.
Kuten juutalaisuudessa, satanismissa, wicca-kulteissa...
- Filosofia kehottaa elämään hetkessä. - Se mikä meitä vaivaa, on tämä...
Haudallatanssijan valitusvirsi.
"Voi hölmöä, voi moukkaa, voi onnetonta tuota. Kuolemaa kun pilkkaa, toivon sysää luota.
Huomioi sanat, vaeltaville sieluille. Ja he, jotka kuolleet, seuraavat kotiinne.
Sen raivo kasvaa yön täyttyessä valosta. Epätoivo ja pelko tästä kuoleman tilasta.
Kuusta toiseen pedon majoitatte taloon, joka sinetöi kohtalonne, laskee teidät lepoon."
Pelottavaa, eikö?
Ikävä kyllä ystäväni ei lukenut mitään runoa.
- Se oli loitsu, kirous. - Kuinka kirous on joutunut adressiin?
Vaarallisuuksia eksyy usein vääriin käsiin, kuten tarot-kortteja ja wicca-lautoja.
Minusta tämä kuulostaa lakijutulta.
Tanssimme haudalla. Mitä? Suututimmeko kummituksen?
Kolme. Yhden jokaista hautaa kohden.
Kuinka lopetamme tämän? Täytyyhän tähän olla jokin parannus?
Ei ainakaan meidän tietääksemme.
- Olemmeko kirottuja lopun elämämme? - Kirous kestää kuusta toiseen.
Yhden kuukauden.
Ja siitä on mennyt jo kolme viikkoa.
Meidän on kestettävä kuun viimeiseen hetkeen asti.
- Tai... - Tai mitä?
Kunnes teidät lasketaan lepoon.
Tarkoitatko, että kuolemaamme asti?
Kirous on sidottuna sykliin. Kuusta toiseen...
"Sen raivo kasvaa yön täyttyessä valosta." Joten mitä lähemmäs täysikuuta tulemme, -
- sitä pahemmaksi kummittelu muuttuu. - Päädymmekö samaan kuin Kira?
Valitusvirren mukaan, kyllä.
Jos tunnistamme haudat, joiden päällä tanssitte ja saisimme selville, keitä ne ihmiset olivat.
- Se voi auttaa teitä selviämään. - Saatte viedä meidät hautausmaalle.
- Hitot viedään! En mene takaisin sinne. - Se ei ole viisasta.
Jos emme mene, emme voi tietää, mitä seuraavaksi tapahtuu.
Kira Hayden?
- Hän on täällä! - Kuka on?
- Painu ulos täältä. - Anna kun autan.
Älä koske minuun! Vihaan koskemista. Painu ulos!
Voi luoja.
Painu ulos.
Ei!
Lopeta! Älä koske häneen!
CRESENT VIEW'N HAUTAUSMAA
En tajua. Kummitusten luulisi pitävän kuukauden vapaudesta. Miksi ne ovat niin äkäisiä?
Kirous toi ne toiselta puolelta. Ehkä se teki kipeää.
Oli syy mikä vain, ne eivät selvästikään pidä siitä!
Mitä, jos tanssisin John Bressersin haudalla?
Joudunko kirotuksi siitä? Entä äiti Teresa?
Et voi päättää joutuvasi kirotuksi. Siihen tarvitaan muutakin. Luonnetta, mielentilaa...
Miksi odottaa, miksi ne eivät tapa meitä jo nyt?
Kuka sanoi, etteivätkö ne yrittäisi?
- Ehkeivät ne ole vielä tarpeeksi vahvoja. - Kerro se Kirallekin.
- Tässä se paikka on. - Aivan. Tämä näyttää tutulta.
- Taidat vitsailla. - En todellakaan.
Alue on omistettu kaupungin hylkiöille. Murhaajille, raiskaajille, mielisairaille, -
- yhteiskuntaan sopeutumattomille. - Löytyi!
- Oletko varma, että tämä on sinun? - Olen!
Entä Kiran?
Kira tanssi vasemmalla puolellani.
Sen täytyy olla täällä. Kyllä, se on tässä.
Se oli puun vieressä.
Pelkäänpä ystävänne olevan pulassa.
- Hei. - Hei.
Yritin soittaa, mutta minun ei annettu.
Ei se mitään. Olemme luonasi.
- He sanoivat, että sinä ja Allison löysitte minut. - Kyllä. Pelästytit meidät.
Kuulimme, että joku yritti hyökätä sinun ja hoitajan kimppuun.
- Se ei ole sitä, mitä luulette. - Tiedän.
Et ole ainoa, jolla on näitä kokemuksia.
Meillekin kummitellaan.
- Se johtuu siitä yöstä hautausmaalla, eikö vain? - Kyllä.
Tapasimme ihmisiä, jotka yrittävät auttaa meitä...
- En jää tänne. - Sinun on pakko. Tämä on paras vaihtoehto. Täällä on turvallista.
- Tulen mukaanne. - Ei, sinun pitää jäädä.
Tulen mukaanne.
Olemme löytäneet asioita, jotka selittävät kokemuksianne.
- Onko tämä Dennis? - Kyllä.
Onnellisen näköinen poika.
Syntynyt lokakuun viides, 1948. Vanhemmat Robert ja Claire Faberling.
Dennis oli hiljainen ja sairas lapsi, jonka intohimona oli tuli.
Viisivuotiaana hän sytytti useita pikkupaloja ja poltti lopulta isänsä kaupan.
Hänen uskotaan sytyttäneen tulipalon, joka tuhosi hänen kotinsa 1956.
Palossa kuoli Dennis, hänen kaksi sisarustaan ja vanhemmat.
Jos se kerran oli onnettomuus, miksi hänet on haudattu hullujen puolelle?
Paikalliset eivät pitäneet sitä onnettomuutena.
Emma Westbrook.
Pidetty lukion musiikinopettaja.
Vuonna 1923 hän aloitti suhteen naimisissa olevan miehen kanssa. Miehen nimi oli Theodor Gusford.
- Mistä tiedätte sen? - Hänen tunnustuksestaan poliiseille.
Theo jätettyä hänet, Emma sekosi, murtautui miehen kotiin ja tappoi hänen vaimonsa.
- Tappoiko hän jonkun? - Kirveellä.
Hän jäi odottamaan Theoa ja tappoi hänet.
Poliisit löysivät hänet Gusfordien olohuoneesta yltä päältä veressä -
soittamassa pianoa.
Sinun hautasi hautakiveen oli kirjoitettu kuolleesta hyviä asioita. Siihen oli hyvä syy.
- William Langer on haudattu siihen. - Onko hänestä kuvaa?
- Oliko hän tuomari? - Kyllä. Esimerkillinen kansalainen.
Perheellinen, kirkossa käyvä mies.
Hänen kuollessaan vuonna 1890, kaupunkilaiset aikoivat pystyttää hänelle muistomerkin, -
- kunnes he löysivät hänen päiväkirjansa. - Millaisen päiväkirjan?
Henkilökohtaisen.
Hän kuvaili päiväkirjassaan seksuaalisia halujaan.
Häneltä löytyi vanhoja kidutusvälineitä.
- Sitten oli myös tämä. - Hänet löydettiin kuolleena Langerin kellarista.
Hän oli häkissä.
- Onnistuimmepa valitsemaan hyvin. - Mennään takaisin meille.
- Odotetaan pari päivää, että elämä palautuu normaaliksi. - Minulla ei ole paria päivää aikaa.
Se paskiainen tulee voimakkaammaksi. Tunnen sen.
Ne vahvistuvat kaikki. Itkuvirsi on selvä: "joka sinetöi kohtalonne, laskee teidät lepoon."
- Ette voi odottaa. - Miksi kutsuitte meidät tänne?
Kertoaksenne, että musiikinopettaja tappaa minut?
Ei. Kirvestä heiluttava musiikinopettaja.
Kutsuimme teidät, koska luulemme löytäneemme ratkaisun.
On kirjattu tapaus vuodelta 1935. Uhri -
- teki jotain, joka lopetti kirouksen. - Mitä?
Se on... Se on melko äärimmäistä.
- Melko äärimmäistäkö? - Haudanhäpäisy on ratkaisu ongelmiinne.
Hautaatte ruumiin uudelleen ja kirous loppuu.
Minun täytyy valvoa muita.
Mitä? Pitääkö minun tehdä tämä yksin?
Pistä se tämän sisään.
Varmista, että otat haudasta kaikki ruumiinosat
- Pelästytit minut melkein hengiltä! - Varmista, että otat haudasta kaikki ruumiinosat
- Miksi? - Muuten tämä on turhaa.
- Mene pois. - Joka ikinen ruumiinosa.
Löytyi.
Tämä on ällöttävää.
Auttakaa.
Culpepper, auta!
Apua!
- Auta! - Voi hyvä jumala!
- Sammuta se! - Yritän!
- Joku on tulossa! - Häivytään täältä!
Liikettä!
"Herra on minun paimeneni, ei minulta mitään puutu.
Hän vie minut vihreille niityille, -
hän johtaa minut vetten ääreen, siellä saan levätä.
Hän virvoittaa minun sieluni, hän ohjaa minua oikeaa tietä nimensä kunnian tähden.
Vaikka minä kulkisin pimeässä laaksossa, en pelkäisi mitään pahaa..."
- Siinäkö oli kaikki? - Kyllä.
- Siinä kaikki? - Kyllä.
Kaikki tuntuisi olevan kunnossa.
Niin on. En tiedä, miten tiedän sen, mutta niin vain on.
Kuulitko tuon? Allison. Joku on talossa.
Voi luoja!
Voi luoja. Ne ovat talossa.
Mitä?
Tulemme heti!
- Oletko kunnossa? - Tämä paska ei ole vielä ohitse!
- Ovatko kaikki kunnossa? - Ei teidän ansiostanne.
Teimme kuten sanoitte. Kaivoimme ruumiit ylös, mutta se ei auttanut.
Olette tietysti pettyneitä, mutta meidän tulisi pysyä tyynenä.
- Sanoimme selvästi, ettei se välttämättä toimisi. - Ette sanoneet sen suututtavan niitä entisestään.
- En usko niiden olevan enää vihaisia. - Niinkö. Ja mistä sinä sen tietäisit?
Teemme parhaamme. Tämä ei ole täsmällistä tiedettä.
Pääasia on, että saamme pidettyä teidät turvassa ja parhaiten se onnistuu olemalla yhdessä.
- Pysyä yhdessä tehdäksemme mitä? - Tule sisälle niin kerron.
Hitot siitä.
Minne menisitte, herra Mitchell?
Sid?
Harris, pyydän.
Nyt ei ole oikea aika olla yksin, herra Mitchell.
Frances.
Mitä oikein katsomme?
En muista nähneeni aitaa täältä.
Koulu on luultavasti kaatanut puita.
Mikä on suunnitelma? Istua ringissä, pitää kädestä kiinni ja jutella?
- Me odotamme. - Odotamme?
On kirouksen viimeinen ilta ja huomenna auringon noustessa kaikki on ohi.
- Sanoit, ettemme voisi vain odottaa. - Totta.
- Ei ole merkkejäkään... - Selviytyminen ei ole mahdotonta, -
jos me pysymme yhdessä.
- Niin. - Minä en jää. Lähdetään.
- Älkää menkö. - Noinko vain?
Mieti vähän, Kira. Meillä on paremmat mahdollisuudet pelkästään Emmaa vastaan.
- Huomaatko, Kira? Sanoinhan sinulle. - Mitä tuo nyt tarkoittaa?
- Hylkäät meidät! Niin tyypillistä. - En voi vaarantaa Allisonia.
- Joten lähdet hänen takiaan? - Miksei pitäisi?
En antanut kenenkään puhua minua ympäri tanssimaan haudoilla.
En puhunut ketään ympäri. Sitä paitsi, jos et olisi jättänyt Harrisia, asiat olisivat toisin.
- Onko tämä minun vikani? - Sanoin vain.
- Sid, ole hiljaa! - Haista paska, Harris!
Jos hän olisi ollut mukana, vaikkakin se olisi ollut tylsää, -
emme olisi juopotelleet tai tanssineet haudoilla, etkä sinä olisi kuherrellut Kiran kanssa.
Harris, onko tuo totta?
Onko?
- Voimmeko jutella? - Tietysti.
Tästä tulee pitkä ilta.
- Vincent, heidän ei pitäisi olla yksin. - Eivät he ole.
Olisiko tarjota minullekin?
- Allison, siitä illasta hautausmaalla... - Rakastatko vielä Harrisia?
Kyllä.
- Mutta hän ei rakasta minua. - Mistä tiedät sen?
Hän haluaa perustaa perheen kanssasi. Minä olen vain muisto.
- Hän silti välittää sinusta. - Ja minä välitän vielä hänestä.
Te olette aivan eri asia. Hän rakastaa sinua todella paljon.
Hän kertoi sen siellä hautausmaalla.
- Niinkö? - Kyllä.
Olen jo muutenkin päässyt hänestä irti.
Et ole ehkä kuullut, mutta minulla on jo uusi mies elämässäni.
He vain juttelevat.
Tyyntä ennen myrskyä! Kira kuherteli hänen miehensä kanssa.
- Me suutelimme! Ei mitään muuta. - Älä yritä vedättää. Näin sinut.
Miksi emme puhu siitä, mikä siinä suudelmassa oikeasti suututti sinut?
- Ja mikähän se olisi? - Rakastat Kiraa.
- Mitä? - Niin.
Jo yliopistosta lähtien, mutta et ole uskaltanut tehdä sille mitään.
Voi sinua, Sid. Et voi myöntää sitä edes nyt.
Tyypillistä asianajajan taktiikkaa. Käännät huomion minuun, kun itse petät vaimoasi.
- Tiedät, ettei tuo ole totta. - Eikö mikään ikinä ole sinun syytäsi, Harris?
- En ole se, joka haaskaa elämänsä. - En haaskaa sitä. Minulla on se mitä valitsin.
Niin, kaikki muu paitsi Kira.
- Juokse. - Onko tuo hän?
LASKEE TEIDÄT LEPOON
Se on Langer!
Näen Kiran. Hän juoksee yläkertaan.
Painu helvettiin, saatanan paskiainen!
Päästä minut! Päästä minut, senkin paskiainen!
Apua! Saatanan paskiainen, päästä minut.
Ei!
Hän menettää liikaa verta.
Varovasti! Kaikki on hyvin, rakas. Saamme sinut pois täältä.
Avaa ovi!
Anteeksi, saanko olla hetken yksin?
Onko poispääsy jo löydetty?
Se on kietoutunut koko talon ympärille.
- Eikö vieläkään signaalia? - Puhelinkaan ei toimi.
Missä Culpepper on?
En ole varma.
Frances?
- Olen pahoillani, Vincent. - Se ei ole sinun vikasi.
Tiesimme vaarasta.
- Et voi syyttää itseäsi. - Sinun täytyy ymmärtää!
Ymmärtää, mitä?
Niin, ymmärtää mitä, Culpepper?
Minä...
Tarvitsin todisteita.
En voinut antaa sen loppua.
- Sanokaa, etteivät nuo ole… - Hautasimme nuo!
Toin ne takaisin.
- Miten saatoit tehdä sen? - Anteeksi, Vincent.
Tarvitsin talon ja kameroita. Tarvitsin todisteita kummittelusta.
Tämä voidaan lopettaa viemällä kallot ulkona olevaan avonaiseen hautaan.
Miten me teemme sen? Miten pääsemme tästä talosta?
En tiedä. Tarkoitukseni ei ollut satuttaa ketään.
Tarvitsin vain todisteita.
- Todisteet. - Harris?
Ei...
- Tiedätkö, mitä olet tekemässä? - Lopeta!
Tämän pitäisi olla jo ohi!
- Miten hautaamme ne, jos emme pääse ulos. - On oltava ulospääsy.
En saa sitä auki.
Hyvää apua paranormaaleihin ilmiöihin on nykyään mahdotonta saada.
- Olen pahoillani, ei ollut tarkoitus sanoa sitä. - Olen pahoillani.
- Emme löytäneet mitään. - Pitääkö hänen olla täällä?
- Voin yhä auttaa. - Kukaan ei halua apuasi.
Tiedän, että olette vihaisia, mutta nyt ei ole sen aika.
- Milloin sitten? Auringonnousu on pian. - Älkää sitten tuhlatko aikaa tappelemiseen!
Teidän olisi parasta toivoa, että se pikku pyromaani, saa minut, sillä vannon tekeväni...
- Mitä? - Taskulamput ovat eteishallissa.
- Eikö Kira ollut tässä huoneessa? - Lukitsin tämän oven.
Hyvä luoja.
Se on Emman henki.
- En mene mihinkään, ellei minua jahdata. - Pysy täällä.
Mikä se on?
En tiedä.
Kira oli kuollut.
- Ehkei hän ollut, ehkä... - Ei, hän on kuollut.
Mutta miten selität tämän?
Kira.
- Harris. - En tiedä, onko tuo hyvä idea.
Kira.
Emma?
Apua!
Lutka!
- Mikä helvettiä hänelle tapahtui. - En tiedä.
- Et tiedä? Sinähän olet asiantuntija. - Haistatteko savua?
Uskon, että hän on lähtenyt.
- Menkää! - Odota.
Tulkaa!
Hitto.
Valo.
Palosammutin.
Apua! Päästäkää ulos!
Päästäkää ulos!
Hän on täällä!
Ei, mene pois.
- Sid? Vincent? - Liian myöhäistä. Mene.
Tule. Ikkuna!
- Tule. - En halua!
Sinun täytyy!
Pystyt siihen.
Rakastan sinua!
Apua!
Tule sisään!
Ei.
Ei!
Mene!
Harris!
Ei...
Takaisin helvettiin!
Harris!
Missä hitossa hän on?
Voi luoja.
Se on ohi.
Voiko joku viedä minut sairaalaan?
Tarvitsen ambulanssia.
Mikä on?
Ei mitään. Vain vahtimestari.